Anna...
Anna.
Det känns som om jag kommer att se dig efter varje gathörn.
Ibland säger jag till mig själv-
-att du kanske bor i samma stad som jag och jag vet inte det.
Kanske är du här, mycket nära.
Hör du min röst Nemo?
Anna!
Efter 90 dagar, så håller datorn fortfarande passagerarnas metabolism-
-på samma nivå som en övervintrande groda.
Han fascinerades av att vissa grodor kan tillbringa hela vintern totalt nedfrysna-
-och när våren kommer, tinar de och börjar leva igen.
Datorn ombord visade...
"Slut på övervintringen."
Välkommen till Mars.
Vi hoppas att ni har sovit gott och fått ett uppfriskande uppvaknande.
Var vänliga och lämna sömndräkten i era sovhytter-
-och gå till ankomsthallen.
Ni kommer att bli visade till vilo- och rekreationsrummen-
-där ni kan förbereda er inför er första utflykt till den röda planeten.
Det värsta med Mars är troligen att inget händer.
Tiden verkar orörlig och tom.
Det finns inte mycket att göra.
Jag hoppas jag tagit med tillräckligt med sudoku.
Dag.
Det är dag.
Solen skiner.
Det är varmare på höger än på vänster sida.
Det är inte samma som i morse.
Inte samma parfym.
Hennes händer är mjuka.
Elise?
Är det Elise?
Vi borde inte.
Jag älskar Stefano...
Säg ingenting.
Det är dig jag älskar.
Du kan lita på mig vad beträffar Mars. Jag lovar.
Ska vi gå en sväng?
Jag vill ingenting.
Ingenting.
- Jag är hemsk. - Nej, det är du inte.
Jag står inte ut med det här livet.
- Tänk. Du har underbara barn. - Försök inte muntra upp mig-
-det blir bara värre då.
Vad är det för fel på mig?
Hur är det med mamma?
- Bara lite trött. Hon sover. - Hon är alltid trött.
Ja, hon är alltid trött.
- Är hon deprimerad? - Det går upp och ner.
Jag vet inte med er, men nästa gång mamma blir deprimerad så flyttar jag.
Kan nån dra ett skämt?
Ingen?
Vad är det som är grönt, litet och går upp och ner?
En liten ärta i en hiss. Inte kul. Det är gammalt.
- Hur är det med dig? - Bra, även om mamma inte mår bra.
Jag står inte ut längre. Det där oväsendet.
Jag ska be dem vara tystare.
Men det är Joyce födelsedag.
Vad är jag för mamma?
Jag måste gå upp.
- Ni har väl roligt? - Ja.
Låt mig säga en sak. Ni får inte festa utan att ha kul, det fungerar inte.
- Jag vet. - Du är så vacker, så vacker...
Men dina vänner dansar inte tillräckligt-
-och din mamma måste ta hand om situationen...dansa!
Sätt igång där borta!
Gissa vad jag är? Jag är en hund.
Alla skriker, okej? Ett, två, tre...
Det var en härlig dag.
Den finaste på länge.
- Färdiga? - Hej då, pappa.
Hej då. Hej då. Ha så kul.
Jag ger mig av! Jag lämnar dig!
Det går över.
Det ordnar sig.
Älskar du mig?
Jag kan inte leva utan dig.
Det finns inget liv utan dig.
Ta det varligt.
Jag måste vänja mig.
Jag talade så mycket med dig, när du var borta. Det är så underligt-
-att tala med dig på riktigt.
Jag behöver tid, Nemo.
När vi skildes åt vid 15, sa jag att jag aldrig skulle älska nån annan-
-någonsin.
Att jag aldrig skulle binda mig. Aldrig slå mig ner nånstans.
Jag skulle inte ha något bara för mig.
Jag bestämde mig för att låtsas leva.
Och det här är vad jag har väntat på, hela den här tiden.
Avstå från alla möjliga liv för ett enda liv...
...med dig.
Men jag är inte van vid det längre.
Vid kärleken...jag menar...
Jag är rädd att förlora dig igen. Att klara mig utan dig igen.
Det skrämmer mig.
Vi behöver tid.
Men jag vill träffa dig igen.
Ring mig på det här numret.
Om två dagar...
...träffas vi vid fyren.
123-581-1321
Vill ni veta varför jag förlorade Anna?
För att två månader tidigare kokade en arbetslös brasilianare ett ägg.
Värmen skapade ett mikroklimat i rummet-
-en smärre temperaturförändring...
-och stora regnmassor på andra sidan Jorden.
Brasilianaren kokade ett ägg i stället för att vara på jobbet.
Han kickades från förfalskningsfabriken, därför att jag 6 månader tidigare-
-jämförde priset på jeans och köpte de billigaste.
Som det kinesiska ordspråket säger:
"En enda snöflinga kan böja ett bambublad."
Jeanstillverkningen flyttades till andra länder.
Jag tappade alla spår efter Anna.
Jag väntade på henne.
Varje dag.
Den kom tillbaka, ångesten.
Jag är trött på mediciner.
Trött på läkare. Det är lönlöst.
Gör nånting, jag orkar inte längre. Jag är rädd!
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag har ofta den här drömmen.
I förhistorisk tid...
...hör jag dig skrika.
Jag jagar bort björnen och du är inte rädd längre.
Men när jag vaknar...
När jag vaknar finns det ingen björn-
-men du är fortfarande rädd.
Jag är ingen björnjägare.
Jag är en chef, för en anläggning som tillverkar kopieringsmaskiner-
-som just har sagt upp sig.
Jag törs inte röra mig.
Jag lever inte.
Allt jag gör blir katastrof.
Jag skulle så gärna jaga bort björnen-
-så att du inte behöver vara rädd längre.
I vilken utsträckning är våra rädslor medfödda?
När vi kläckt gäss i en kläckningsmaskin och simulerar flygande gäss ovanför dem-
-sträcker de på halsen och ropar.
Men om vi vänder på riktningen, så att det ser ut som en falk-
-reagerar gässlingarna omedelbart. De blir rädda och kryper ihop-
-trots att de aldrig sett en falk.
Utan inlärning hjälper dem ändå en medfödd fruktan att överleva.
Men hos människor, vilka urgamla faror är det som väcker vår medfödda fruktan?
NEMO - VÄND DIG OM
Ursäkta mig!
Minns.
Älskling, det är jag.
Men dog Elise eller inte?
Jag förstår inte. Ni kan inte både haft barn och inte haft dem.
Hej, pappa.
Hej.
Jag kommer om ett ögonblick.
- Är du inte hungrig? - Jag vill inte ha nåt. Ingenting.
- Vad ska du göra idag? - Jag tänkte passa på att tvätta bilen.
Vad är det med den där bilen?
Vad menar du?
Varför vårdar du bilen så ömt, men lämnar mig ensam här?
Vad är det för problem med bilen?
Det finns inga fler problem med bilen.
Är det nåt fel? Varför tittar du på mig så där?
Varför tittar du på mig så där?
Nemo.
Har jag socker i kaffet?
Kan du svara mig?
Du känner mig inte, Nemo. Du har aldrig riktigt sett på mig.
Du har alltid varit nån annanstans.
Förstår du hur mycket du sårar mig?
Advokaten ringde. Han sa att du skrivit över allt du äger på mig.
Varför, Nemo?
Vad håller du på med?
Om du vill lyckas, behöver du Fjärilsspöet.
Det har både svikt och styrka.
Köp ett idag! Det finns nu i välsorterade järnaffärer.
Jean!
Jag går och köper ett fiskespö.
- Mr Jones? - Ja.
Vi har ert bagage. Var god och följ mig.
Jag tar er med till hotellet. Där kan ni vila ett tag. Mötet är 15.00.
Daniel... Daniel Jones.
Heter ni...Daniel Jones?
Naturligtvis inte.
Daniel Jones.
- Daniel. - Ja.
Är du tokig? Jag sa ju att du inte skulle åka dit.
De är rasande. De vet att det är du. Stanna inte där!
Det här är mysko. Skorna har olika storlek.
Han kanske krympte. Det händer när man blir gammal.
Ingen krymper. Det är struntprat. Du kopplar fel bara.
Astronauter krymper 5 centimeter när de återvänder. Av gravitationen.
Tror du det är en astronaut?
Marken vibrerar inte på samma sätt.
Det är en annan parfym.
Hur gammal kan hon vara?
25?
Där är andra människor också.
Vi börjar om.
Fingrarna på tangentbordet.
Vänster hand: A-S-D-F.
Höger hand: H-J-K-L.
De två månarna Phoibos och Dheimos syns där uppe.
Till vänster, Valles Marineris och toppmötet i Tharsis kupolen.
- Vad är det? - Jag drömde om Stefano.
Han har inte brytt sig ett dugg om mig.
Stefano.
Jag älskar honom.
Jag kan inte se en annan förklaring till varför jag mår så här.
Det är det enda det kan vara.
Jag älskar honom.
Jag vet att jag är tokig.
Varje morgon slår jag upp ögonen, ser ditt ansikte och börjar gråta.
Jag inser att med dig så passerar livet förbi mig.
Hur kan du vara så lugn? Hur kan du tåla det?
Du är inte mänsklig.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till. Det är väl inte mitt fel?
- Du tänker väl inte lämna mig? - Jag kan inte leva utan dig.
Jag har sårat alla. Jag har sårat dig.
Barnen.
- Det kan inte fortsätta. - Tillsammans klarar vi det.
- Om du stannar, drunknar du med mig. - Jag lär mig simma.
Jag älskar dig.
Hon lämnade mig.
Ni vet vad som sägs...
"Allt ordnar sig till slut. Även om det slutar illa."
God dag.
Inte för kort upptill, tack.
- Vad blir jag skyldig? - 20 dollar, tack.
- Varsågod. - Tack.
- Varsågod. - Tack. Adjö, sir.
Trevlig eftermiddag.
Varför går inte röken tillbaka in i cigaretten?
Varför far molekyler iväg från varandra?
Varför återtar inte en spilld bläckdroppe sin form?
För att universum går mot ett stadium av upplösning.
Det är entropins princip. Tendensen hos universum att gå mot ett stadium-
-av tilltagande oordning. Entropin står i relation till-
-"tidens pil", ett resultat av universums expansion.
Men vad händer när gravitationen balanserar ut expansionen?
Eller om energimängden i tomheten är för svag? Då går universum in i sin-
-sammandragningsfas, "Big Crunch".
Vad händer då med tiden?
Går den baklänges?
Ingen vet svaret.
- Var är Peter? - Han gick för en timme sedan.
Jag ersätter honom. Jag behöll tagningarna 3 och 4.
Jag föredrar att Peter väljer. Inte för att du är inkompetent.
I livet har man rätt till en tagning. Är den dålig fixar man den.
- Känner ni honom? - Vi arbetar tillsammans.
Om jag skulle dö och du skulle leva-
-medan tiden brusar vidare-
-och morgonsolen skiner och middagssolen bränner som vanligt är...
Jag beklagar djupt.
- Peter var en kollega. - Visst, jag såg ert program. Tack.
Ta tillfället i akt att kasta en sista blick på planetens yta.
-från vår observationskupol. Er hiss kommer snart till Mars transitstation.
Vem äger cyklarna?
De går på export. Arbetskraften är mycket billigare här.
Kina har blivit alltför dyrt.
Vänligen fortsätt till preparationen-
-där ni tilldelas era sovceller.
Ni får också era injektioner...
- Hej. Jag heter Nemo. - Anna. Trevligt att träffas.
- Vad för er till Mars? - Jag mäter avståndet mellan Mars-
och Jorden, när det är som störst. Jag studerar tiden.
Du vet, saken som gör att allt inte sker samtidigt.
- Och? - "Big Crunch" inträffar år 2092-
-och de som inte vill vänta så länge får en gratistur.
Och ni?
Jag håller ett gammalt löfte.
Hej.
Vi träffades på er makes begravning.
Jag fick intrycket att jag kände er.
- Det kallas déjà vu. - Nej, inte det.
Det är som om allt det här inte var verkligt.
Förlåt, ni måste tro jag är galen.
Jag försöker inte förföra er. Jag är själv änkling.
Ursäkta, men jag måste gå. En annan gång kanske.
Jag hörde att du dött.
- Att du drunknat. - Drunknat?
Larm. Meteoriter närmar sig.
Grips inte av panik.
Jag vill vakna.
Hur står det till?
Mår ni bra?
På "3" vaknar ni.
Ett...
Två...
Tre.
VAKNA
- Mamma. - Känner jag er?
- Det är jag. - Vad vill ni?
- Henry! - Det är jag, din son Nemo.
Mn son är här.
Jag känner er inte. Ni är galen. Gå, annars ringer jag polisen.
Mamma. Mamma.
- Vad ser du? Han undrar vad jag ser.
Jag säger: "En bläckfläck."
Han säger: "Du måste säga mer."
Jag säger: "Det är en bläckfläck på ett pappersark."
Nej... Du måste säga vad du kommer att tänka på.
Det får mig att tänka på ett bläckhorn.
Då säger han: "Okej. Det är bra."
Ni kan rösta fram till 12.00 i morgon.
Rösta och vinn en semester på månen för hela familjen!
Vinn en resa till månen-
-och finslipa formen på fantastiska golfbanor!
De har meddelat röstresultatet.
Tyvärr.
Vid min ålder kostar ljusen mer än tårtan.
Jag är inte rädd att dö. Jag är rädd för att jag inte levt tillräckligt.
Det borde skrivas på svarta tavlan i varje klassrum.
"Livet är en lekplats... ...eller ingenting."
NEMO, GE DIG IVÄG NU
Nemo!
NEMO, LÄS NEWPORT NEWS
TRAGISK TRAFIKOLYCKA
NEMO, GÅ TILL SID. 5
TITTA PÅ SLUTET AV GATAN
NEMO, RING 123-581-1321
Hallå, vem är det?
- Hallå, vem är det? - Vem är det?
De sa jag skulle ringa det här numret. Jag heter Nemo Nobody.
- Är det nåt slags skämt? - Nej. Nej, jag...
Jag vill ha adressen till 123-581-1321.
Ett ögonblick.
12358 Alois Street.
Hej, Nemo.
Glad att du hittade mig. Allt det här måste verka komplicerat-
-men det är lättare än du tror.
Försiktigt, stolen är trasig.
Gick det bra?
Det gick bra.
Jag skulle varnat dig tidigare, men kunde inte på grund av utskriften.
- Utskriften? - Texten till vårt samtal.
- Kan ni höra mig? - Det du lever i just nu-
-är det förflutna. Åtminstone för mig.
Jag är du...70 år äldre.
Allt du säger sa jag när jag var ung.
Jag behövde bara skriva ut vårt samtal.
- Allt står skrivet här. - Jag kan inte... - Tro det.
För mig går tiden baklänges.
Jag börjar vid slutet av historien och går mot början.
- Jag förstår inte. - I det här livet existerar du inte.
Jag vet inte varför. Bara arkitekten vet.
- Arkitekten? - Barnet.
Han som springer efter tåget.
Kanske dina föräldrar aldrig träffades.
Kanske din pappa dog i en slädolycka när han var fem.
Kanske du var en av alla i mängden, vars genetiska kod inte nådde målet.
Kanske en förhistorisk kvinna genom att dö-
-raderade den avkomma du tillhör.
Så i den här världen...
...existerar du inte.
Om Annas kalkyler stämmer-
-måste du fortsätta leva till 2092-
-den 12 februari, 05.50.
05:41 12 FEBRUARI 2092
Jag vet inte hur länge vi inte har spelat in nåt. Artikeln ska in i morgon.
Allt ni säger motsäger sig självt.
Ni kan inte ha varit på två platser samtidigt.
Ni menar att vi måste välja.
Av alla dessa liv... ...vilket är det rätta?
Vart och ett av dessa liv är det rätta.
Varje väg är den rätta vägen.
"Allting kunde har varit vad som helst-
-och ändå haft lika mycket mening."
Tennessee Williams.
Ni är för ung för det.
Man kan inte var död och ändå vara här.
Man kan inte icke-existera.
Finns det liv efter döden?
Efter döden?
Hur kan ni vara så säker på-
-att ni existerar?
Ni existerar inte.
Och inte heller jag.
Vi lever bara i ett nioårigt barns fantasi.
Vi är ett nioårigt barns fantasier-
-ställda inför ett omöjligt val.
Spring!
Nemo!
Spring!
Nemo!
Jag älskar dig.
Nemo!
Det är dig jag älskar.
I schack...
...kallas det här dragtvång.
När det enda möjliga draget...
...är att inte flytta.
Kom och titta.
- Det är havet. - Barnet tar isär det.
Han behöver det inte längre.
Innan kunde han inte välja-
-för han visste inte vad som skulle hända.
Nu, när han vet vad som ska ske-
-kan han inte välja.
Tack. Tack. Tack.
SLUTORD
Det här är den vackraste dagen i mitt liv.
Anna.
Svenskt text: robin8, vic, Toya och Simontax
www.SweSUB.nu - För bättre texter -